Ustabilt innhold
Vi opplever for tiden problemer med navigasjonen på enkelte dokumenter og rapporter. Vi jobber med å fikse problemet.
Retningslinjer og verktøy for ansvarlig internasjonalt kunnskapssamarbeid skal være en ressurs for kunnskapssektoren til å styrke sine verdi- og risikovurderinger, sårbarhetsanalyser og sikkerhetsrutiner i forbindelse med inngåelse og gjennomføring av internasjonalt samarbeid i en utfordrende verden.
Retningslinjene skal sikre ivaretakelse av akademiske verdier og forskningsetiske standarder, og nasjonale interesser, med vekt på utenlandsk etterretning og innblanding, digital sikkerhet og ulovlig kunnskapsoverføring. Et bredt sett av representanter for kunnskapssektoren og myndigheter i inn- og utland har blitt konsultert i utviklingen av disse retningslinjene.
Økt oppmerksomhet rettet mot institusjonell sårbarhet og sikkerhetstrusler kan medføre en risiko for at sikkerhetshensyn overskygger behovet for internasjonalt samarbeid i kunnskapssektoren. Det er viktig å understreke at internasjonalt kunnskapssamarbeid er en del av nasjonal beredskap. Åpenhet og deling er viktige forutsetninger for god forskning og undervisning, men deler av kunnskapen kan ikke deles ukritisk. Planlegging og evaluering av internasjonalt samarbeid må ta høyde for både det faglige strategiske behovet for samarbeid og sikkerhetsrisiko.
Målgruppen for disse retningslinjene er universiteter, høyskoler, samt instituttsektoren og andre institusjoner med internasjonalt samarbeid om forskning, innovasjon og høyere utdanning. Mange av anbefalingene vil også være relevante for helseforetakene og norske bedrifter, spesielt kapitlene om eksportkontroll, partnerskap på forskningsfeltet og avtaler om utdannings- og forskningssamarbeid.
Retningslinjene trekker veksler på europeiske retningslinjer, nasjonale råd og veiledninger, og foreslår vurderinger og fremgangsmåter basert på det vi så langt kjenner til av utfordringer og sårbarheter i norsk kunnskapssektor. Retningslinjene gir en oversikt over lover og andre føringer som norsk kunnskapssektor må overholde, og peker på sentrale vurderinger og fremgangsmåter for fagmiljø og for institusjonsledelse og administrasjon.
Retningslinjene er også et verktøyskrin og inneholder rapporter, veiledere, sjekklister og maler.
Institusjonene må selv finne svar på de utfordringene og sårbarhetene som det pekes på, ut fra deres institusjonelle særpreg, eksisterende systemer og former for/omfang av internasjonalt samarbeid. Arbeidet for å sikre norske kunnskapsinstitusjoner vil kreve systematisk oppmerksomhet og ressurser. Dette arbeidet er imidlertid viktig for å beskytte akademisk frihet, forskningsintegritet og institusjonelt handlingsrom på sikt.
Retningslinjer og verktøy for ansvarlig internasjonalt kunnskapssamarbeid, som presenteres i denne rapporten, bør betraktes som en begynnelse på et langsiktig arbeid. For å ha verdi, må retningslinjene tas i bruk og omsettes til praksis. Retningslinjene bør justeres og videreutvikles i et samarbeid mellom kunnskapssektor og myndigheter, for å adressere nye utfordringer og behov. Kunnskapssikkerhet handler om å forhindre ulovlig overføring av sensitiv kunnskap og teknologi med negative følger for nasjonal sikkerhet og innovasjonsevne. Dette er et komplekst problemfelt. Kryssende hensyn og behov må veies mot hverandre. Målet er proporsjonalitet i sikkerhetstenkningen, slik at behovet for bredt internasjonalt kunnskapssamarbeid og grunnleggende verdier som akademisk frihet, åpenhet, og deling blir ivaretatt.